Kinnarumma kyrka är en ljus gråstenskyrka och är ritad av Sigfrid Ericson från
Göteborg. Byggnadåret 1940 står ovanför ingången. Det har funnit 3 kyrkor här i
Kinnarumma, dessa två kyrkor som vi ser på bilden och den tredje kyrkan stå nu i
Ramnaparken i Borås. I början av 1900-talet så beslutade församlingen av en
nybyggnad och det blev en stor kyrka av tegel placerad på en kulle några hundra
meter ifrån den gamla. Av denna kyrka som invigdes år 1907 består endast grunden
kvar, det visades ganska så snart att byggnaden var föga solid, fuktade och
vittrade sönder samt att den var alldeles för stor. Församlingen beslöt att
lämna den åt sitt öde och istället avsätta medel till uppförande av en ny kyrka
på den äldsta kyrkplatsen. År 1940 var den nya kyrkan färdig och under två år
låg sålunda två kyrkor helt nära varandra. Man ser att man har börjat demontera
ner kyrkan som bara blev 35 år gammal.
![](../../../../Bilder/Gamla%20Borasbloggen/2017/Vecka%2038/Kyrkan%20sprangs.jpg)
Den 11 september år 1942 sprängdes själva
tornet med nitrolit och föll tillmarken.
Den kyrka som står i Kinnarumma nu är åtminstone den tredje på denna
plats, konstnären Gunnar Torhamn har svarat för den konstnärliga
utsmyckningen. Altartavlan är hans verk och föreställer Den Heliga
Nattvardens instiftande, den gode Herden och såningsmannen samt
Kristi himmelfärd. På predikstolen ligger den gamla kyrkobibeln av
år 1704. Krucifixet är en gåva av Huluds syförening och direktör
Clas Erikson har skänkt Gustaf Wasas jubileumsbibel, som också
ligger på predikstolen. Vid korväggen står en vacker moraklocka,
härstammande från Högshult i Skephult och skänkt av hemmansägare
Axel Källqvist, Byaviken. Dopfunten är av kolmårdsmarmor och en gåva
av ovannämnda syförening. I själva kyrkan hänger två ljuskronor,
varav den ena köptes 1819 och har haft sin plats i de båda
föregående kyrkorna. Den andra ljuskronan är en senare anskaffad
efterbildning av denna. Orgeln är byggd av Hammarberg i Göteborg.
Antalet sittplatser är omkr. 280.
![](../../../../Bilder/Gamla%20Borasbloggen/2017/Vecka%2038/20120718%20Kinnarumma%20Kyrka%20(1).jpg)
Foto Glenn Murberg 20120718
Säkert är att vi befinner oss på socknens
urgamla kyrkplats. Här stod intill 1912 en spånklädd och rödmålad
kyrka av furutimmer, vars byggnadsår enligt bevarade räkningar var
1690-1691, då det utbetalats omkr. 300 daler silvermynt "till den
nya kyrkiones uppbygiande". Denna försågs 1725 med ett torn för
klockorna, vilket emellertid på grund av bristfällighet nedtogs 1869
i samband med kyrkans förlängning åt väster och ersattes med en
enkel stapel. Under nästan hela 1800-talet hade förslag vid
upprepade tillfällen framlagts om uppförande av en stenkyrka,
rymligare samt förlagd någonstans mitt i byn. Så blev det emellertid
inte. Helst sedan ägaren av Rydboholms fabriker uppfört en egen
kyrka år 1852 i Rydboholm.
I fem år stod 1690-talets kyrka öde, men den hade upptäckts av "De
sju häradernas kulturhistoriska förening", som gärna ville införliva
henne med sin lilla fornby i Ramnaparken i Borås. Dit flyttades
också kyrkan 1912, lämnad som en gåva av församlingen. Kyrktuppen
finns dock kvar och sitter i vapenhuset över dörren in till
Kinnarumma nuvarande kyrka. Vid nedtagningen av kyrkan hittades
under golvet och använd som underlag till detta stavkyrkotimmer,
vilket bevisar, att dess föregångare varit en s k stavkyrka.
Materialet utgjordes mest av ek men även av furu. Ej mindre än 45
sådana stockar tillvaratogs och överlämnades till
antikvitetsakademien i Stockholm. Denna stavkyrkas ålder är obekant,
men vi vet, att den var helt liten och mot slutet av 1600-talet
ganska förfallen. Enligt stoldelning 1674 fanns på "manfolkssidan"
12 bänkar och på "kvinnofolkssidan" 16. Om folkets fattigdom och små
pretentioner vittnar en anteckning vid nämnda bänklängd, att det "tillförene
intet annat var än stänger, satte uti väggen och ut till gången".
Bland platsens övriga gravvårdar må främst nämnas den som rests över
Sven Erikson i Rydboholm död 1866 och känd som grundare av
Rydboholmsbolaget och hans son Johannes Erikson och sonson Clas
Erikson. |