![](../../../../Bilder/Gamla%20Borasbloggen/2021/Vecka%2012/Sven%20Erikson%20Del%202.jpg)
Tidigt förvärvade Sven Erikson sålunda vissa ekonomiska insikter.
Tyvärr var det icke fullt så väl beställt med hans allmänbildning.
Någon skola hade han aldrig besökt. Av sin moder hade han lärt sig
att läsa, och en närboende soldat gav honom fjorton dagars
undervisning i skrivning och räkning – det var allt. Det lider intet
tvivel om att han senare ofta känt bristen av ordentlig
skolundervisning, även om hans naturliga begåvning i förening med
stor energi gjorde det möjligt för honom att på egen hand skaffa sig
för en affärsman erforderliga, elementära färdigheter och insikter.
Sedan Sven Erikson 1825 flyttat till Kinna, etablerade han sig där
såsom vävnadsförläggare, med stöd av de erfarenheter, ej minst
människokännedom, han vunnit såsom moderns biträde. Skäl finnas för
det antagandet, att han vid avflyttningen från hemmet förfogade över
ett icke föraktligt rörelsekapital, förvärvat genom sparsamhet under
anställningen hos modern och genom ett gott giftermål. Hans
förläggarverksamhet hade framgång och fick så småningom en betydande
omfattning. Bomullsgarnet köpte Sven Erikson vanligen i Göteborg,
och han fick därigenom förbindelser med flera grosshandelsfirmor
där. Färgning och appretering av vävnaderna ägde rum i Borås. De
vanligaste vävnaderna torde fortfarande ha varit bomullsdukar och
västtyger. Försäljningen skedde dels av Sven Erikson själv i
Göteborg, dels och huvudsakligen genom hundratals gårdfarihandlare,
som i regel infunnits sig i Kinna två gånger om året, höst och
midvinter, för erhållande av varor. Själv har Sven Erikson
veterligen aldrig uppträtt som gårdfarihandlare.
För bedömandet av omfattningen av hans förläggarverksamhet saknas
pålitliga meddelanden. Enligt en ej sällan synlig uppgift skulle
Sven Erikson ha haft 1 500 väverskor i sin tjänst, då rörelsen nått
sin största utveckling. Siffran är säkerligen betydligt överdriven,
halva antalet är redan betydande och kommer antagligen verkliga
förhållandet närmare. Enligt en av O. Mannerfelt gjord beräkning,
som verkar sannolik, uppgick under år 1830 E:s tillverkning till 10
000 kilogram bomullsväv.
Med förläggarverksamheten upphörde Sven Erikson 1852, då han överlät
den på en svärson. Samtidigt flyttade han från Kinna till Rydboholm
för att helt ägna sig åt den industriella rörelse som han börjat 18
år tidigare. Att han först sent helt koncentrerade sig på industrien,
är väl förklarligt med hänsyn till de svårigheter som denna hade att
kämpa med i början, och de stora ekonomiska risker som han påtagit
sig för densamma. Förläggarverksamheten gav Sven Erikson en god och
säker inkomst och helt visst så småningom även en avsevärd
förmögenhet, som gjorde det möjligt för honom att finansiera det
industriella företaget. Den förskaffade honom en mängd förbindelser
både i staden och på landsbygden och vidgade hans människokännedom.
Den gav honom också möjlighet att bygga upp en omfattande
försäljningsorganisation, som kom väl till pass vid distributionen
av Rydboholms Konstväfveris alster och otvivelaktigt var en viktig
orsak till att detta företag hade framgång. |