År 1889 fastställdes bolagslagsordningen för Kamgarnsspinneri Aktiebolaget Göta
i Borås. Huvudägarna var vid denna tid familjerna Zeeh och Kullgren. Företaget
uppförde en anläggning för kamgarnsspinneri, vilken stod färdig är 1890.
Fabriken låg vid denna tid i ett helt lantligt läge långt utanför stadens
bebyggelse. Anläggningen drevs med hjälp av två ångmaskiner om sammanlagt 500
Hk. Företaget ombildades efter ekonomiska svårigheter till AB Kamgarn år 1909.
Göteborgskoncernen "Gustaf Werner" köpte företaget är 1915 och samma är övergick
man helt till elektrisk drift. Omfattande utökningar av fabriken gjordes på
1920-talet då den gamla fabriken ombyggdes och antalet arbetarbostäder i
omgivningarna utökades. Företaget ägde även omfattande jordbruksarealer i
anslutning till fabriksanläggningen vilka utarrenderades. Under 1900-talets
inledande årtionden hade företaget cirka 200 anställda och tillverkningen var
inriktad på industrikamgarner, ett halvfabrikat vilket senare förädlades hos
företagets kunder (väverier, trikåfabriker etc). Under andra världskriget
utökades fabriken varvid även stora maskininvesteringar gjordes och
tillverkningen inriktades allt mer mot syntetfiberförädling. Under 1970- och
1980-talet bytte företaget ägare vid ett flertal tillfällen. 1988 hade AB Göta
Kamgarn 88 anställda och tillverkningen bestod av kamgarnskvaliteter till
handarbetsgarner, trikåindustrin och möbeltygsväverier. Verksamheten avvecklades
1989 och AB Göta Kamgarn var då det sista kvarvarande spinneriet i Borås, och
dessutom det sista egentliga kamgarnsspinneriet i Sverige. Fabriksanläggningen
köptes samma år av byggnadsfirman K I Andersson som byggde om den till ett
industri-, hantverks- och kontorshotell.
![](../../../../Bilder/Gamla%20Borasbloggen/2022/Vecka%2020/Kamgarn%20Del%201%20(2)%20Bild%2002.JPG)
Denna
bild fotograferade jag den 25 april 2022.
Den första byggnaden uppfördes år 1890 som spinneri ursprungligen
troligtvis endast i 1 våning. Byggnaden höjdes till två våningar
samt vind under perioden mellan 1900 och 1905. Arkitekten bakom
ritningarna är okänd. Efter 1905 användes byggnaden på följande
sätt: I bottenvåningen fanns packrum i den norra delen och spinnsal
i den södra delen. I andra våning fanns förspinning mot norr samt
spinnsal mot söder. Vindsvåningen användes som haspelsal. Byggnaden
förändrades interiört år 1951 när vindsvåningen inreddes som matsal
samt sammanträdes- och "hobbyrum". Andra våningen ombyggdes till
kontor och lager medan bottenvåningens funktion ändrades till
kapprum, verkstad och lager. I samband med denna ombyggnad tillkom
även den höga "brygga" som löper ut från vindsvåningen mot norr. För
ombyggnadsritningarna stod Byggnadstekniska
Byrån. Byggnaden har fasader av rödbrunt tegel och mot väster finns
en arkitektoniskt bearbetad frontespis. Den avslutas med ett
tegeltäckt sadeltak. Byggnaden är en bra representant för de
flervånings fabriksbyggnader som uppfördes före eller strax efter
sekelskiftet i staden. Byggnaden har endast varit föremål för mindre
förändringar och därför bevarat sin ursprungliga karaktär, bland
annat finns ursprungliga fönster i några fall bevarade.
En byggnad intill den fösta byggnaden uppfördes i rött tegel i 1
våning 1890 efter ritningar av tyska arkitekter. Dess ursprungliga
funktion var ångpanne- och maskinhus men den innehöll även lager-
och
förrådsutrymmen. Byggnaden har förändrats vid ett flertal
tillfällen. Den första förändringen gjordes troligtvis under
perioden 1905–1911 då byggnaden utbyggdes mot norr och det
karaktäristiska shedtaket tillkom. Före 1919 inreddes en mindre
spinnsal i byggnadens västra del. En andra våning påbyggdes på
byggnadens södra delar år 1934 efter ritningar av arkitekt Einar
Lundberg. Den andra våningen konstruerades i betong med putsade
fasader som tydligt avslöjar att den är ett senare tillägg. Denna
andra våning inrymde ursprungligen en reparationsverkstad. Byggnaden
står idag oförändrad sedan utbyggnaden 1943. |